EN ORIGINALFILM FRA NETFLIX
JULEARVEN
TOYS FOR TOTS-FORENINGENS GALLA
HOME & HEARTH GAVER
- Skål! - Skål!
HOME & HEARTH GAVER
- Hallo. Har du sett Miss Langford? - Nei.
- Har dere sett Miss Langford? - Nei, dessverre.
Hei! Miss Langford?
- Nei, beklager. - Beklager.
- Mr. Pittman. Unnskyld meg, Mr. Pittman? - Et øyeblikk.
Jeg heter Mrs. Worthington. Formann for Toys for Tots-foreningen?
Ja, bare la meg runde av her.
Miss Langford representerer Home & Hearth gaver,
- om jeg ikke tar feil? - Det stemmer. Nesten ferdig.
Hun skulle ha holdt presentasjonen sin for 20 minutter siden.
- Jeg finner henne ikke. - Ja!
Nå snakker vi! Beklager. Hei. Hva lurte du på?
Mr. Pittman, hvor er forloveden din?
Sånn, ja! Ti av ti fra den russiske dommeren.
Takker. Flere års turntrening glemmes ikke med det første.
Å, tusen takk.
- Til min favorittveldedighet. - Toys for Tots takker deg.
Jeg dobler det hvis du kan ta volte over den.
- Glem det. - Pyse?
Jeg firedobler det. Det blir mange leker til smårollingene.
- Kom igjen, Ellen! - Hun gjør det!
- Jeg tar sjekken med det samme. - Jeg skriver den nå.
Miss Langford!
"PARTYARVINGEN"
PARTYARVING SABOTERER JULEBALL
DRAMA FOR PARTYARVINGEN
HOME & HEARTH GAVER
"...hvor selskapsløven Ellen Langford,
arving til Home & Hearth gavers formue,
bedrev de samme spilloppene som ga henne kallenavnet "partyarvingen".
- Har datteren min ankommet? - Hun er på styrerommet.
- Skal jeg hente henne? - Nei, jeg gjør det.
VÅR-OG SOMMERKOLLEKSJON
Hei! Jeg har tenkt litt, og jeg synes det er på tide med et skarpere slagord.
"De hjertevarme gavers hjem" føles litt gammeldags.
Akkurat nå er det kun dette slagordet jeg har interesse av.
- Oi da. - Ja. "Oi da".
Jeg var i telefonen med Mrs. Worthington i en time for å roe henne ned.
Pappa, det var for veldedighet, og noen utfordret meg.
Utfordret deg? Er du 12 år gammel?
I offentligheten er du representant for dette firmaet.
Når du blir administrerende direktør, blir du firmaets ansikt.
Så du har bestemt deg? Om å pensjonere deg?
Jeg trodde jeg hadde det. Nå er jeg ikke så sikker om jeg tør.
Jeg må kunne overlate firmaet til noen jeg stoler på.
- Unnskyld. - Du kan gjøre det bedre enn som så.
Vær så snill. For alles skyld.
Jeg vet ikke, Alice. Kanskje det er min feil.
Da Nora gikk bort, fikk Ellie kanskje litt vel slakke tøyler.
Tror du at jeg skjemte henne bort?
Nei. Får ikke alle barn en Ferrari til jul?
- Morsomt. - Jeg glemte det nesten.
Det aller viktigste. Det er din tur til å skrive julebrevet.
Har du tenkt noe på hva du vil skrive?
Hei, pappa. Unnskyld meg, Alice. Jeg lurte på om du ville spise lunsj.
Beklager, vennen. Jeg har et møte klokken ett.
- Jeg kan flytte det til klokken tre. - Flott!
Jeg er lei for det, pappa.
Hør her, El... Takk. Det er ikke kun deg. Det er også min feil.
Jeg vil ikke kun be om unnskyldning.
Jeg vil gjøre noe for å rette opp i dette.
- Du trenger ikke det, vennen. - Jo. For deg, for firmaet og for mamma.
Og for meg. Jeg vil vise at jeg ikke bare er en festjente, men at jeg kan ta ansvar.
- Greit. Flott. - Kult.
- Hva tenkte du på? - Tja, jeg...
Jeg har ikke funnet helt ut av det ennå, men...
Hva med enda en veldedighetsmiddag for Toys For Tots på valentinsdagen?
Vi kan arrangere en stor og pompøs fest og invitere pressen.
Ellie, kjære. Du er opptatt av hvordan vi fremstår i offentligheten.
- Jepp. - Hvilket er flott, det gjør jeg også...
Jeg tror du burde lære litt mer om firmaets ånd.
Som handler om dem som kjøper gavene våre.
- Akkurat. - Vanlige folk med vanlige liv.
- Ja da, jeg skjønner. - De fleste kundene kommer fra bygda.
Vent litt, nå vet jeg det.
- Hva du kan gjøre. - Er det sant?
- Ja. - Hva da?
Du skal reise på en tur for meg, en forretningsreise.
Jaså.
Du skal levere julebrevene til Onkel Zeke.
- Skal jeg dra til Snow Falls? - Det er min tur til å levere brevene...
men du burde dra i stedet for å se hvor det hele startet.
Greit. Når da?
I kveld? Seriøst?
- Du tuller. - Det er ikke noe stress.
Hva med Maui? Billettene er kjøpt og betalt.
- Vi drar jo ikke før på julaften. - Og du får kun 100 dollar og en billett?
Jeg klarer meg. Jeg har ordnet med overnatting. Onkel Zeke eier et vertshus.
- Det er ganske kult. - Men hvorfor kun $ 100?
Det var alt onkel Zeke og pappa hadde da de startet.
Kom igjen, da! Jeg synes det er en søt idé.
Greit. Og hvis du tar denne utfordringen, så får du styre hele butikken?
Ikke få dette til å høres ut som en gangsterfilm, men ja.
- 100 dollar er ganske lite. Ta med kort. - Jeg kan ikke. Det er en regel.
- Det er sinnssykt. - Navnet mitt står på alle kortene.
- Hva så? - Det er en annen del av avtalen.
Folk behandler deg annerledes når du er arving til en multimillionbedrift.
Så jeg må reise inkognito.
Kjære... hvorfor utsetter du deg selv for dette?
For jeg er lei av å bli behandlet som en dum rikmannsunge.
Jeg vil bevise overfor min far og meg selv at jeg kan gjøre ting på egen hånd
- Og at jeg ikke bare er en "partyarving". - Ja, det er...
- Hva er greia med disse? - Julebrevene?
- Ja. - Se på baksiden av gratulasjonskortet.
Det er den opprinnelige forretningsplanen til Home & Hearth gaver.
Da onkel Zeke og pappa fikk idéen, skrev de den ned på det første de fant.
- Hva med alle brevene? - Hver jul skriver de
et slags nyhetsbrev om det gode og dårlige som har skjedd i løpet av året.
- Er det ikke lettere med e-post? - Se på datoene.
DESEMBER 1981
Flere av brevene ble skrevet lenge før e-post fantes.
Uansett, poenget er at de blir tvunget til å møtes hver eneste jul.
- Det er en slags firmatradisjon. - Uansett...
Vi burde dra nå. Trafikken inn mot flyplassen er nok helt sinnssyk.
- Har du kikket på billetten din? - Nei, hvorfor spør du?
Du trenger ikke bekymre deg for trafikken til flyplassen, for å si det sånn.
Port Authority bussterminal ønsker deg velkommen til New York City.
Vær oppmerksom på omgivelsene, og pass på personlige eiendeler...
Sånn. Husk at dette kun fungerer så lenge ingen vet hvem du er.
- Den er grei. - Ok? Bra. Hils Zeke.
Det skal jeg. Ikke vær bekymret. Jeg klarer meg selv.
- Jeg kan det. - Ja.
- Flott. - Du, Ellie.
- Kredittkortene dine? - Å, det stemmer.
- Takk. - Greit.
Platinum-kortet?
Godt forsøk.
- Ha det. - Bon voyage.
Siste opprop til Kennebunkport, Augusta, Waterville og Snow Falls.
Hei sann. Er dette bagasjesjekk?
- Jo da. - Flott. Det er noen knusbare ting oppi.
Kan du sørge for at de ikke spretter rundt?
- Den er grei, du. - Takk!
Beklager.
Unnskyld meg.
Vær forsiktig, kjære.
Beklager. Jeg prøver å finne setet mitt, men jeg kan ikke se noen setenumre.
- Det er fordi det ikke er noen. - Hvordan vet man hvor man skal sitte?
Jeg vet ikke. Du bare setter deg? Sånn.
- Takk. - Ja.
Greit.
- Ser du etter noe? - Tilkallingsbryteren.
- Hva for noe? - Tilkallingsbryteren?
Til vertinnen. Et glass vin hadde vært godt.
- Du tar visst ikke bussen så ofte? - Mellom deg og meg, det er første gang.
- Nei. - Jo.
- Jeg kan alt om det. Kathy Garver. - Jeg heter Ellen La...
- Glem det. - Hyggelig å treffe deg, Ellen.
VELKOMMEN TIL SNOW FALLS
Miss.
Miss!
Beklager.
Beklager, jeg er fortsatt i halvsøvne. Tusen takk.
Har du ikke vekslepenger?
- Det er greit. God jul. - Jeg beklager.
God jul til deg også!
Vær forsiktig!
Nei! Se opp!
- Gud. - Prøver du å stelle i stand en ulykke?
- Du kjørte på kofferten min! - Hvorfor er kofferten din midt i veien?
Jeg tok øynene vekk fra den i ett sekund, og så kom det en fyr og...
- En fyr? - Ja.
Kan du...?
- Trenger du drosje? - Ikke fra deg, ellers takk. Jeg venter.
Da må du nok vente en god stund. Det er kun én drosje i denne byen.
- Greit. Jeg kan... ta en Uber. - Ja... nei.
Lyft?
Du kunne like gjerne snakket et annet språk.
Vi er heller ikke så så gode på mobildekning her.
INGEN TJENESTE
Fantastisk.
Bare hiv deg inn. På huset. Det er det minste jeg kan gjøre.
Stol på meg. Jeg er den beste valgmuligheten.
- Så du er fra New York? - Ja. Hvordan visste du det?
- Du har bare det blikket. - Hvilket blikk?
Bare... Du kom med dagens andre buss, og den kjører fra New York.
- Har du vært der? - Ja, jeg har vært der.
- Og hva syntes du? - Jeg dro jo tilbake hit.
Greit.
SNOW FALLS VERTSHUS
- Takk for turen. - Ingen årsak.
Har du en reservasjon?
- Jobber du her også? - Ja. Jeg er bestyreren. Jake Collins.
Hyggelig. Jeg kjører taxi når gikten til Herman protesterer.
Jaså. Jeg er egentlig her for å treffe eieren.
- Zeke. - Ja, er han i nærheten?
- Han dro fra byen i morges. - Hva?
- Sa han når han kom tilbake? - Du har truffet ham, sant?
Ja. Sjefen vår og hans mystiske "i ett med elementene" -turer.
"Vanlige dødelige er ikke verdig slik informasjon".
- Hans ord, ikke mine. - Sa han hvor lenge han blir borte?
- Kelly? - Han sa "Jeg kommer når jeg kommer".
- Han kommer visst når han kommer. - Kan du ringe ham og si at jeg er her?
Navnet er Ellen Lan... London.
Som sagt er dekningen her helt krise, og Zeke er ikke særlig glad i mobiler.
Ja, men faren min...
Jeg trodde han visste at jeg skulle komme.
Han nevnte ikke noe til meg. Vil du stadig ha rommet, Miss Lan-London?
Nei, det er faktisk kun "London". Ellie London.
Ellie London. Det er en fasttelefon på rommet, men du må betale for anropene.
- Det går greit. - Men småkakene er gratis.
Flott.
Jaså? Er han ikke der?
Typisk ham. Da Zeke pensjonerte seg, mistet han all kontroll over tiden.
- Hva skal jeg liksom gjøre nå? - Du kan jo slappe av litt?
Forhåpentligvis dukker han opp i morgen.
Men hva om han ikke gjør det?
Kan jeg ikke bare legge julebrevene på disken, og dra hjem til New York?
Nei, vennen. Du må legge dem i hendene hans. Det er tradisjonen. Og avtalen vår.
Men det er jo nesten tre dager til julaften. Pokker! Hallo?
Beklager, jeg hører deg ikke så godt. Det er dårlig dekning.
Jeg sa at det kun er tre dager til julaften, og jeg har lovet Gray...
Hallo?
Et øyeblikk.
- Hei. - Hei.
Vekslepengene. Beklager for at det tok så lang tid. Jeg måtte ned til safen.
- Vi får ikke så mange hundrelapper. - Har du hørt noe fra Zeke?
Dessverre. Hvis du er sulten, så ligger Debbies kafé rett rundt hjørnet.
Takk, men jeg bestiller nok bare romservice.
Hva?
Kaféen er romservice. Jeg følger deg. Jeg må hente kaffe der.
- Greit. - Greit.
- Det blir fort mørkt her. - Du er langt nord nå, frøken.
Tusen takk, Jake. Jeg håper du får en veldig god jul.
Du også, smukke dame. Takk.
- Glemte du vekslepengene? - Nei da. Jeg er bare på budsjett.
Forloveden min sier at å gi penger til de hjemløse egentlig skader dem.
Det er latterlig.
Jeg vet ikke om jeg er enig med ham, men se på det slik:
Å gi bort penger gir oss god samvittighet, men det er egoistisk.
Burde vi gi dem penger, eller oppmuntre dem til å tjene sine egne?
Det er en fin teori.
Baxter setter nok pris på enhver krone som får ham nærmere til et varmt måltid.
Kom igjen.
DEBBIES KAFÉ
Oi, det er jo fullpakket. Jeg burde reservert et bord.
- Jeg kjenner heldigvis eieren. - Hei! Nå rekker du favoritten din.
Takk, tante Debbie, men jeg skal bare hente kaffe.
Tull og tøys. Kokken har spart muslingsuppe til deg,
og du vil vel nødig skuffe kokken. Jeg er kokken.
Hva med deg? Noe å spise eller drikke? Kanskje noen varmere klær?
Hun overlever. Hun er her kun for én natt.
Takk for at du tok med daten din til denne beskjedne virksomheten.
- Jeg er ikke daten hans. - Hils på Ellie London.
- Hun er gjest på vertshuset. - Gjest. Hei.
Jaså. Ikke en date. Og kun én overnatting?
Å, så synd. Du går glipp av "Middag med julenissen".
Det er en tradisjon hver julaften.
Vi setter et julenissehus i kirken og samler penger til veldedighet.
Miss London har et komplisert forhold til veldedighet.
Nei, det har jeg ikke.
Det blir middag, dans og en stille auksjon. Du burde bli her.
Jeg kan ikke. Jeg må tilbake til New York. Jeg skal treffe Zeke.
Zeke Daniels? Da er du på rett sted. Han kommer hit hele tiden.
Ser du det bordet? Det var der alt sammen startet.
Zeke Daniels og Jim Langford fikk idéen om Home & Hearth gaver akkurat der.
Hadde det ikke vært for kaféen min, ville firmaet muligens aldri sett dagens lys.
- Hvordan kjenner du Zeke? - Jeg er en venn av familien.
- Kjenner du Jim Langford også? - Om jeg kjenner ham?
- Vi datet siste året på high school. - Datet du... Mr. Langford?
Ja, til han traff Nora. Jeg prøvde å hate henne, men hun var så god.
Fryktelig kvikk. Hun lyste opp ethvert rom.
Alle elsket henne. Hun og Jim var et flott par.
- Giftet de seg ikke på vertshuset? - Jo, det stemmer.
Jeg hørte at Nora gikk bort for ti år siden. Stakkars Jim.
Beklager mimringen. Ta en titt på menyen. Jeg er straks tilbake.
- Går det fint? - Ja, det går bra.
Hun er altså tanten din.
Ja, jeg ble født her, så jeg har mye familie i byen.
- Er hun tidligere sanger? - Ja.
Aldri noen store greier, mest lokale band. Hun har en fantastisk stemme.
Så du vokste opp her, flyttet New York og...
Hvorfor dro du tilbake til Snow Falls?
Jeg innså vel bare at storbylivet ikke var min greie.
- Unnskyld meg. - Går det bra?
Ja da... Jeg kan bare ikke fordra den sangen.
Kom igjen, da.
- Hun virker hyggelig. - Tante Debbie.
Jeg mener bare at hun virker som ei grei jente...
Hun er gjest på vertshuset.
- Jeg er uansett ikke interessert. - Fordi du ikke vil være interessert.
- Jeg vil høre en ny sang. - Du må slutte å isolere deg.
- Du har ikke godt av det. - Det går bra.
Selvsagt. Det er derfor du banker jukeboksen min.
Pust inn, og pust ut.
Og pust inn, og pust ut.
Merk at cellene dine utvider seg.
Merk at de forøker idet du blir i ett med alt.
Og slutter fred med deg selv og universet.
Hvorfor er du så glad?
Miss London, er alt i orden?
Det er noe i sengen min. Et dyr.
La meg ta en titt.
- Går det greit med henne? - Oi, da.
- Hva? - Nå var du heldig.
Du ble nesten bitt av en... varmeflaske.
- En hva for noe? - En flaske full av varmt vann.
Er alt i orden her?
Alt vel. Bare gå tilbake til rommene deres.
Gjerningsmannen er pågrepet, og lovens lange arm er på saken. Takk.
- Hva gjorde den der? - Den prøvde å holde deg varm.
Det er en tjeneste vi tilbyr gjestene. De fleste liker det.
Særlig dem med nattøy som ikke er tilpasset det lokale klimaet.
Takk.
- Ekstra teppe? - God natt.
Unnskyld meg.
Dette er ikke tykk krem. Dette er pisket fløte.
Tante Debbie sendte visst ikke noe over med frokosten, kaptein Williams.
Tror du at jeg ikke kan merke forskjellen?
- Tror du jeg er helt idiot? - Selvsagt ikke, sir.
Jeg kan tilgodeskrive beløpet av en skål med tykk krem på regningen din.
- Det er mye bedre. - Greit.
Imponerende. Du håndterte det som en proff.
Hvem, kaptein Williams? Han er bare en søt gammel fyr.
Helt siden kona hans døde, har han kommet hit hvert år for å feire jul med oss.
En slags tradisjon.
Unnskyld meg. God jul. Snow Falls vertshus.
Ja, et øyeblikk. Hun står her.
- Onkel Zeke? - Det er meg. Har du fått meldingene?
- Unnskyld, kjære, det er ingen dekning. - Jeg har prøvd å ringe hele morgenen.
- Det er godt å høre stemmen din. - Når er du tilbake?
Jeg er ikke sikker.
- Hva mener du? - Onkel Zeke har ikke kommet ennå.
Ellen, julefesten på kontoret er jo i kveld.
- Akkurat, ja. - Kom tilbake. Vi skal komme anstigende.
- Greit, men jeg kan ikke dra ennå. - Kan du ikke bare legge brevene der?
Det går ikke. Tradisjonen tro skal brevene overrekkes personlig.
- Tradisjon? Er dette Spellemann på taket? - Ikke vær sånn, da.
- Det er greit, samma det. - Beklager, men jeg må bli her litt til...
Det går fint. Karen kommer, så da har jeg noen å snakke med.
- Karen? - Ja, Karen fra regnskapsavdelingen.
- Karen fra regnskapsavdelingen. Så klart. - Hva sa du?
- Ingenting. - Kjære, hva sa du? Jeg kan ikke høre deg.
Hallo? Gray?
Kan du...? Den vil ikke...
Hallo?
Linjene er nok nede. Det skjer ofte når det er så kaldt.
Gray er altså forloveden din?
Den veldedige?
Ja, og han vil ha meg hjem før nasjonaldagen. Har du snakket med Zeke?
- Beklager. - "Beklager"?
Beklager for at du ikke fikk tak i ham, eller for at du ikke prøvde?
Jeg sa jo at han ikke har med seg mobil.
Og nå er telefonlinjene nede. Han kommer når han kommer.
- Jeg kan ikke sove her enda en natt. - Har jeg sagt noe galt?
Jeg har brukt opp mesteparten av kontantene mine... Jeg har ikke råd.
- Vi tar kort. - Det har jeg ikke.
- Hvem reiser uten bankkort? - Flott. Jeg må ringe faren min.
Hva?
Ikke noe. Jeg skal løse dette på egen hånd. Men takk skal du ha.
Miss London. Ellie.
- Vi kjenner alle til det. - Hva da?
Økonomien er litt stram for tiden, du så ikke for deg alt dette.
- Du ikke er så glad i veldedighet, men... - Nei, jeg...
La meg snakke ferdig. Mrs. Dawson, husholdersken vår, er på ferie.
- Kelly er syk. Så... - Hva er det du ber meg om å gjøre?
- Vet du hvordan du rer en seng? - Ja.
SYV
Kjære vene.
Ja... Vi har ingen ledige rom, og åtte rom som skal ryddes før klokken to.
Hvis vi deler på oppgavene, så går det nok.
Ja, gode beregninger.
Lykke til.
Du klarer det.
Dette tar visst litt lenger tid enn jeg trodde.
Jeg er fryktelig lei for det. Jeg er ikke vant til den slags.
Tydeligvis. Hva jobber du med, da?
- Meg? - Ja.
Jeg...
BAKEKONKURRANSE LØRDAG KL 11-14.
Jeg jobber som baker.
En baker.
Folk kaller meg "bakeren Ellie". Jeg bare baker i lange baner.
Synd du ikke har et kjøkken, for der er jeg virkelig i mitt rette element.
Men du har ikke noe kjøkken. Så synd.
Faktisk...
DEBBIES KAFÉ
Greit. Leveransen skal være på vertshuset innen klokken fire,
så da kan jo du gå i gang med konfekten, så kan jeg lage sandkakene?
Greit.
Men først kan du gjerne skille eggene.
Skille eggene. Den er grei.
- Er alt i orden, Ellie? - Ja. Jeg lurte bare litt på...
Du ba meg skille eggene, men du sa ikke om jeg skulle skille dem
- etter størrelse eller vekt. - Du jobber visst ikke som baker, hva?
- Nei. - Har du noensinne laget mat?
Jeg ser på Matkanalen. Noen ganger. På treningssenteret.
Jeg burde skjønt det. Du er som snytt ut av nesen på henne.
- Hva sa du? - Moren din.
Du ligner Nora Langford på en prikk.
Det hadde jeg glemt.
- Hvorfor lyver du om hvem du er? - Jeg lyver ikke. Ikke egentlig.
Jeg gjør dette for min far. Han ville jeg skulle dra hit uten å røpe hvem jeg var.
Så jeg ikke skulle bli behandlet annerledes.
Han ville at jeg skulle lære noe av beboerne i Snow Falls.
- Lære noe? - Ja. Ikke si det videre.
Hvis Jim Langford synes det er en god idé, er jeg villig til å hjelpe.
Tusen takk.
- Visste du at Jake har vært gift? - Nei.
Med en Wall Street-megler. De møttes da han studerte i New York.
Giftet seg et år senere. Året etter gikk hun fra ham for en kunde, en millionær.
- Så fælt. - Ja. Jeg ble helt knust.
Du skjønner det at... Han er som en sønn for meg.
Og jeg vil ikke at han skal bli såret.
Nei, jeg dro ikke hit for å såre noen. Jeg vil bare lære.
Ja... Da er det bare én ting å gjøre.
- Hva da? - Vi må lære deg å bake.
Det er varslet kraftig snøstorm i kveld.
Borgermesteren oppfordrer alle til å finne tak over hodet så fort som mulig.
Det er meldt kraftig vind som vil få temperaturene til å stupe.
Alle bør holde seg innendørs, holde varmen
og vente på at den svært kalde natten er over.
- Oi, kult! - De er kjempegode.
Det ser ut som at julekakene dine slår godt an.
- Takket være deg. - Jeg holdt deg bare litt i hånden.
Snart lager du Baked Alaska.
Hvor er bestyreren?
Jeg er ikke sikker, kaptein Williams. Kan jeg hjelpe deg?
Vi er tomme for honning. Og i morges hadde vi ingen tykk krem.
- Hvordan skal det gå? - Tja, jeg...
Stig på, folkens. Sett dere ved peisen så dere får varmen.
- Tante Debbie, kan du hjelpe til? - Ja, gjerne.
- Kom inn. - Nå skal dere få det varmt og godt.
- Hei, hva er det som foregår? - Ingen strøm i den østlige delen av byen.
Temperaturene er farlige, så de fleste er på tilfluktssteder. Men...
Disse folkene manglet stadig et sted å være.
Sheriff, melding om en 10-66 på Lakeshore Road.
- Mottatt. Jeg må stikke. - Så klart.
- Skal du ut igjen? - Jeg trenger mer ved.
Det er ingen ledige rom. Hvordan skal du få plass til alle?
Vi fikser det. Det er vi nødt til. Vi kan ikke la noen være ute i kulden.
Ute i kulden.
- Ellie, hvor skal du? - Jeg er straks tilbake.
- Men det er jo iskaldt ute. - Jeg klarer meg.
- Er ikke Ellie med deg? - Hva mener du?
- Jeg trodde hun gikk ut for å hjelpe deg. - Er hun ute?
Ja. Hun hadde skikkelig hastverk.
Kom. Det er mye varmere inne. Det er fyr i peisen. Det blir kjempefint.
- Er du sikker? - Ja.
Selvsagt! Ja, stig på. Du er mer enn velkommen.
- Hei, Jake. - Hei, Baxter. Kom inn.
- Jeg vil ikke lage trøbbel. - Kom inn. Slå deg ned ved peisen.
Ja. Det er så kaldt ute. Jeg henter en kopp kakao til deg.
- Tusen takk. - Hvorfor dro du alene?
- Du skulle hentet meg eller sheriffen. - Alle var opptatt.
Du skal ikke kimse av dette været. Du har ikke nok klær på deg.
Du var bekymret for meg.
Nei. Jeg var bekymret for klærne dine, eller rettere sagt mangelen av dem.
- Var du bekymret for klærne mine? - Ja.
- Klærne mine takker deg. - Det gir absolutt ingen mening.
- Det var godt tenkt. Takk. - Du er et godt eksempel. Så takk.
Greit. Nå skal jeg bort til peisen og få liv i flammen.
- Jaha. - Større. For å få større flammer.
Greit.
SNOW FALLS VERTSHUS
Dere skal sove på mitt rom. Jeg sover her nede med Baxter.
- Takk skal du ha. - Ingen årsak. Da er det kun dere,
- mor og hennes to snøprinsesser igjen. - Min kone og jeg har bryllupssuiten.
- Vi kan gi fra oss sofaen. - Fantastisk. Tusen takk.
Jeg gir fra meg rommet mitt og ta sofaen i bryllupssuiten.
Jeg har dårlig hørsel uansett.
Takk, kaptein. Det er snilt av deg.
Da kan dere sove på kapteinenes rom. Nå, Cara...
Det går bra. Vi finner oss til rette her nede.
Unnskyld? Jeg har en sofa på rommet mitt. Jeg deler gjerne.
- Det trenger du ikke. Det går bra. - Jeg har lyst. Det er jo jul.
- Si takk til den snille damen. - Takk, snille damen.
Tusen takk.
Nå er vi her. Kom inn!
- Vi setter pris på det. - Ingen årsak.
- Hva om nissen ikke finner oss, mamma? - Ikke tenk på det. Nissen er en smarting.
Det er fortsatt to dager igjen til jul.
Dette hadde vært så mye lettere dersom Dennis var her.
Mannen min er stasjonert i Tyskland.
Vi håpet at han rakk hjem til jul, men selv de beste planene kan gå i vasken.
Kunne du ha hjulpet meg?
- Jeg vet ikke helt. - Hun er...
- Greit. - Sånn, ja.
Hun liker deg.
Kan ikke dere sove i sengen?
- Jeg kan sove på sofaen. - Nei, du har vært altfor sjenerøs.
Det er greit. Det er tre av dere og én av meg.
Jeg finner ikke Douglas, mamma.
- Hvem er Douglas? - Hunden min.
- Hunden din? - En kosebamse. Er du sikker?
Han er ikke her. Du glemte ham. Jeg får ikke sove uten Douglas.
Vet du hva? Denne karen ser litt ensom ut. Kan du holde ham med selskap i natt?
- Ja. - Tusen takk. Så søt den er.
- Hei. - Hei.
- Dere trenger vil disse. - Takk.
Klart det.
- Har du fått deg en ny venn? - Ja, hun liker meg. Jeg vet ikke hvorfor.
Gi beskjed om dere trenger noe. Da sier jeg god natt.
God natt.
- Han er en utrolig snill fyr. - Ja, ikke sant?
Hei!
- Så... - Du er en kunstner.
Nei, jeg er bare en drodler.
- Du er sent oppe. - Jeg bare rydder. Trenger du noe?
Nei, ellers takk.
- Du burde få deg litt søvn. - Jeg burde vel det.
- Åpner du en tikronersbutikk? - Nei, jeg hjelper til med nissemiddagen.
De tingene er til auksjonen. Det er en gammel tradisjon her.
Vi samler inn penger til suppekjøkkenet. Det har vært et tøft år for mange.
- Jøss! - Ja.
Denne her burde jo lett samle inn en million, ene og alene.
Den kan du få av meg. Det er mer der den kommer fra.
- Seriøst? - Ja.
Takk! Den skal jeg ta vare på for alltid.
Jeg har ikke hatt tid til å plage folk etter donasjoner,
så derfor har jeg slike vakre ting som skal auksjoneres bort.
- Når er den? - I overmorgen.
Tro meg, jeg vet det. Det har vært så travelt i forbindelse med stormen.
Ja.
Jøss! Denne kan nok vinne en pris.
- Den er kjempesøt. Har du tegnet den? - Ja, det er bare en skisse.
Du bør gjøre noe med dem.
Greit. Du er kunstneren, men du er veldig talentfull.
Tusen takk.
- Jeg går og legger meg, så... - Greit.
- Gjør du alltid så mye for å hjelpe andre? - Ja, der jeg har mulighet.
- Du hjelper jo også andre. - Ikke slik som deg.
Baxter er nok uenig i det.
- Nå skal jeg faktisk gå. - Greit.
Vent litt.
Skal vi gå en tur?
- Ute? - Ja.
- Nå? - Ja.
- Hvorfor det? - Det er noe jeg vil vise deg.
Ja vel.
- Kan jeg... - Ja?
...låne en varmere jakke? Du hadde rett. Jeg har faktisk mangel på klær.
Du er veldig flink i jobben din, og du er en talentfull kunster.
Hvis du hadde tatt noen store steg videre, kunne du ha gjort så mye mer.
Det er ikke alltid de store stegene gir det utfallet man ønsker.
- Stemmer. New York. - Hva mener du med "New York"?
Tante Debbie.
Vi måtte snakke om noe mens kjeksene var i ovnen.
Jeg er en tufs. Jeg så det ikke komme. Vi levde i to forskjellige verdener.
Hun jobbet med finans. Jeg var en fattig kunststudent.
Men ekte kjærlighet, og alt det der. Jeg trodde virkelig at hun var den rette.
Vi spiste en romantisk middag,
og ut av det blå, mens vi spiste sjømatrisotto,
så hun på meg og sa: "Det er over."
Bang! Akkurat da spilte de "Glade jul".
Så hver gang sangen spilles nå...
Det er teit. Jeg burde ha kommet meg over det.
Jeg vet ikke helt. Det er noen ting man aldri glemmer.
- Var det noe du ville vise meg? - Ja, vi er snart fremme.
- Denne veien. - Ok.
Jøss!
- Har du laget dem? - Jeg har kun designet dem.
Kompisen min underviser i skulptering. Elevene gjør all jobben for ham.
- De er nydelige. - Takk.
De er populære blant turistene.
De er populær hos denne turisten. Det er kunstneren også.
Vel, turisten er ikke så verst selv.
Jeg var i tenårene da moren min døde.
- Det er minnet jeg aldri vil glemme. - Jeg er lei for det.
Takk.
Hun kom fra en nydelig liten landsby, akkurat som denne.
Jeg klarte aldri å dra tilbake. Jeg var altfor redd.
Da hun døde... Jeg begynte å leve som om ingenting betydde noe.
For på den tiden følte jeg at ingenting betydde noe.
Men de siste dagene med deg...
Du har lært meg at noen ting betyr en hel del.
Er dette den delen hvor vi kysser?
Jeg tror det.
Jeg kan ikke!
Beklager.
Nei, jeg er lei for det. Du snakket om moren din, og...
- Du er en veldig snill fyr. - Jeg er ikke så snill.
- Jeg tok deg med for å se dette skrapet. - Det er ikke skrap.
Det er herlig. Selskapet ditt også, men jeg må gå.
God natt, Jake.
- Du går i feil retning! - Det er mottatt.
Hva holder du på med?
- Hei. - God morgen.
- Er du klar for dagens undervisning? - Jeg trenger en tjeneste.
- Det holder. - Ja vel.
Ikke glem Mr. Martin. Si at jeg sendte deg.
- Det skal jeg. Takk. - Selvsagt.
- Nøkler! - Ja.
Lykke til.
NISSEMIDDAGEN TRENGER DIN HJELP
- En auksjon? - For nissemiddagen.
- Jeg donerer på nett. - Det en lokal veldedighet.
Hver dollar hjelper folket i Snow Falls.
- Jeg betaler mye skatt allerede. - Kom igjen. Det er jo jul.
- Det er ikke godt nok for meg. - Vær så snill? Du får kjeks.
- Du må komme med mer enn det. - Det er det rette å gjøre.
DATASERVICE
EN STATELIG SINNSSTEMNING
Sånn!
Strømmen er tilbake hos dem i morgen tidlig.
- Takk for hjelpen. - Ingen årsak.
- Hei. - Hei. Hva er alt dette for noe?
Det er til nissemiddagauksjonen.
Alt er donert av lokale kjøpmenn i Snow Falls.
Tuller du med meg? Har du gjort alt dette? Hvordan?
Man er ikke så lenge i gave...
- bakeyrket uten å plukke opp noen triks. - Gavebakeyrket?
Har du hørt uttrykket: "Vær fornøyd med det du får"?
- Jeg vet ikke hva jeg skal si. - "Takk" hadde ikke vært helt feil.
Tusen takk.
- Dette er jammen en vennskapelig landsby. - Gray?
Hva gjør du her, Gray?
Jeg hørte om stormen, så jeg dro for å redde deg.
- Det ser ut som om du klarer deg bra. - Jeg trodde veiene var stengte.
- De er visst åpne. - Ja visst.
Dette er Jake Collins, vertshusets bestyrer.
Dette er Gray Pittman, forloveden min.
- Hyggelig å møtes. - Takk det samme.
Paul Greenleaf, sheriffen. Ikke nøl med å ringe om det er noe.
Takk, Paul, men jeg er god til å håndtere ting.
- Vil du se vertshuset? Det er nydelig. - Gjerne.
Hyggelig å møte dere.
Han virker som en hyggelig fyr.
- Du trengte ikke å være frekk. - Unnskyld.
Jeg skal være høfligere neste gang en fyr prøver seg.
Han takket meg. Jeg hjalp ham med veldedighetsauksjonen.
Jeg trodde du kom for å levere brevene, men nå er du mor Theresa?
La oss pakke og dra herfra.
Jeg kan ikke dra enda. Onkel Zeke har ikke kommet.
Onkel Zeke? Den teite tradisjonen? Hva med oss og våre tradisjoner?
- Flyet går om 24 timer. - Hør her.
Hvis ikke Zeke har dukket opp innen i morgen tidlig, så drar vi.
Jeg legger brevene igjen og finner en forklaring til pappa.
- Hva skal jeg gjøre frem til da? - Du har kjørt bil i hele dag.
Du må være utslitt. Hvorfor tar du ikke en liten hvil?
Jeg må hjelpe Debbie med juleteen.
Greit.
Og husk, jeg heter ikke Ellen Langford.
- Jeg heter Ellie London. - Ellie London?
- Ellie London. - Ja vel.
- Ha det. - Jeg forstår.
Vent litt. Julete?
Kan jeg hjelpe deg?
- Hei. - Hei.
Debbie ba meg hente bilen så jeg kan...
Julete. Klart det.
- Takk. - Jo, selvsagt.
Beklager det med Gray. Han mener ikke å være uhøflig. Han bare er sånn.
Ikke tenk på det. Jeg hadde nok gjort det samme.
Det tror jeg ikke.
Hør her.
Jeg vil si unnskyld for i går kveld.
Du er forlovet. Jeg burde ikke ha latt det skje.
Det var to av oss til stede.
Du var ærlig med meg fra starten. Det burde jeg ha respektert.
- Greia... Greia er at... - Jake.
Bare hør på meg. Det er lenge siden jeg har følt at jeg kunne stole på noen.
Og... Jeg vet ikke. Du er annerledes. Du er ærlig.
Det var en god følelse, men den tok overtaket. Beklager.
Så... venner?
Vi tar en high-five. La oss være venner.
Jeg har noe jeg må fortelle deg.
- Jake! - Jeg er straks tilbake.
- Hva foregår? - Jeg har den.
Ok. Skal vi se.
Prøver nissens hjelpere å få yrkesskadeerstatning?
Prøver dere å få mer penger ut av kirken? Jeg ser vekk i to sekunder...
Jeg bare tuller.
Sånn. Går det bra? Går det bra med dere? Godt.
Jeg kommer fra en konditorfamilie, men jeg har aldri smakt bedre julekjeks.
Er det sant? Tusen takk.
- Bon appétit. - Takk.
- Hei. - Er vi i steinalderen?
- Jeg har ikke mobildekning. - Vil du ha en kjeks?
- Jeg spiser ikke sukker. - Jeg lagde dem.
- Har du laget dem? - Er det så vanskelig å tro?
Det er en lang vei mellom "partyarving" og "husmor".
Kan du gi deg med det "partyarving" -greiene?
- Ingen vet hvem jeg er. - Hvorfor serverer du?
Jeg gikk tom for penger. Jeg har hjulpet til for å tjene til maten.
Hvorfor ringte du ikke meg eller din far?
Jeg sa jeg ville gjøre dette alene, og jeg mente det.
Ingen vet hvem jeg er. Jeg behandles som alle andre.
- Jeg liker det. - Du begynner å skremme meg.
- Tusen takk. - De ser så deilige ut.
- Hva tror du? - Jeg tror...
at du kan spille hengiven med de lokale,
men stol på meg, du blir aldri en av dem.
Jeg trenger dekning.
Desember 1981. Vel, Zeke, vi klarte det.
For å ikke være flinke til å vise følelser,
startet vi et selskap som lar folk uttrykke sine egne.
Skål for et strålende første år og vennskapet som gjorde det mulig. Jim.
Desember 1982.
Jim, du hadde rett angående å åpne vår første butikk i Middlebury,
men jeg valgte Bill Parcells til hovedtrener. Heia Giants!
Desember 1993. Selskapet vokser, og det gjør Ellie også.
Hun tar gymnastikk på alvor, og er så fokusert.
Jeg ser allerede hvilken sterk ung kvinne hun blir.
Desember 1996. Enda et rekordår for oss, Jim.
Kanskje det er på tide for oss å vurdere dette med internettsalg.
Det kan jo ta av.
Det var trist å høre om Noras sykdom, men hun er sterk.
Med deg og Ellie ved hennes side er jeg sikker på at hun klarer seg fint.
Nora har vært borte en stund. Jeg roper stadig på henne når jeg kommer hjem.
Jeg vet ikke hvordan jeg hadde klart meg uten Ellie og deg, min gode venn.
God jul.
Kom inn.
Mamma ba meg si at vi er tom for kakao.
- Jeg kommer ned hvert øyeblikk. - Gråter du?
Bare litt.
Han hjalp meg.
Tusen takk.
Jack med is. Eller, uten is.
Det er bestyreren.
Det er forloveden.
- Koser du deg i landsbyen? - Å, ja!
Særlig nå som jeg skal sove i et kott i gangen.
Hvorfor deltar du ikke på julespetakkelet?
Av og til trenger man en pause, selv fra julen.
Det vet jeg alt om. Familien min hadde ikke tradisjoner.
De ville heller kjøpe det nyeste og dyreste.
- Jeg forstår. - Jeg må rose deg.
Jeg trodde aldri jeg skulle se Ellen Langford bake kjeks.
- Jeg trodde hun var baker. - Baker?
- Du tuller med meg, ikke sant? - Vent litt. Ellen Langford?
Som i Jim Langford? Som i Jim Langford og Home & Hearth gaver?
Gjør meg en tjeneste, og glem at jeg sa noe, ok?
Ja, det er greit.
God jul!
Langford datter Home & Hearth gaver
"Partyarvingen" kom ubedt på juleballet
PARTYARVING SABOTERER JULEBALL
Ellen Langford. Lurt trill rundt igjen.
- Er alt bra? - Ja.
- Husket du laderen? - Ja.
- Dette er vel farvel. - Det er trist at du drar.
Jeg kan ikke takke deg nok for alt du har gjort.
Dere holdt meg med selskap under en skummel storm.
Det er noen som har lyst til å bli med dere hjem.
- Hva sier du, Livvy? - Tusen takk. Beklager, men vi må dra.
- Nissen er på vei. Vi kan ikke være sen. - Selvsagt ikke. God jul.
- Tusen takk. Ha det. - Ha det.
Åpner du døren, Livvy? Takk.
Jeg håper ikke ryggen gir etter for dette. Forhåpentligvis er det pikkoloer i Maui.
- Drar du av gårde? - Jeg gjør vel det.
Hørte du noe fra Zeke? En telefon, eller noe?
- Beklager. Ingenting. - Greit. Vel...
Kan du gi ham denne dersom du ser ham?
Nei, dessverre.
- Hva? Hvorfor? - Som det står på det skiltet:
"Ledelsen tar ikke ansvar for verdisaker."
De julebrevene er verdifulle for denne landsbyen.
Her er regningen din. Betaler forloveden din?
Eller sender jeg faktura til Home & Hearth gaver?
- Du fant ut om det. - Ja.
Vi har ikke mobildekning, men vi har internett.
- Så ut som det treet kjempet godt imot. - Jake...
La oss bare glemme det.
Vi bør være beæret over at New Yorks partyarving overnattet her.
Jeg ville ikke lyve til deg, Jake. Jeg kunne bare ikke si det til noen.
- Vær så snill og forstå. - Jeg forstår alt klinkende klart.
Det var derfor jeg dro fra New York. På grunn av slike som deg.
God jul, Miss Langford.
Drar du allerede, Ellie?
- Det er jo julaften. - Jeg vet det.
- Vi må dra tilbake. - Så synd.
Jeg håpet du kom på nissemiddagen. Jeg vet at...
Jake gledet seg til å se deg også.
Uansett, takk for alt sammen. Ha det.
Jeg har noe til deg.
- Det trengte du ikke. - Dine egne grytevotter.
Tusen takk, Debbie. De er så fine!
God jul, kjære deg. Kom snart tilbake.
- God jul. - Hils så mye til faren din.
Det skal jeg. Takk for at du bevarte hemmeligheten min.
Det lovte jeg jo, men husk at noen hemmeligheter er en stor byrde å holde på.
Greit. Jeg må dra. Ha det!
Hallo? Jake?
Vil du snakke om det?
Det er knapt med tid, men vi bør ha tid til å pakke og kjøre til flyplassen.
- Det er ikke her. - Hva?
Brevet! Jeg har brevene som går tilbake til 1981, men ikke årets.
- Han skrev vel ikke. - Det må han ha gjort.
Poenget med å dra til Snow Falls var å overlevere brevet.
Jeg skulle sende det med bud til ham fra flyplassen.
Det må ligge på vertshuset. Vi må tilbake.
- Vi mister flyet. - Jeg må ha det brevet, Gray.
Vet du hva? Jeg har vært tålmodig, men nok får være nok.
Hvem bryr seg om brevene?
- Det mener du ikke. - Jo, faktisk.
Jeg er lei av din fars søte tradisjoner. Kan vi bare nyte ferien, vær så snill?
- Flott. Vi trenger bensin. Stemmekontroll. - Stemmekontroll aktivert.
Finn en bensinstasjon.
Typen din sender brevet til kontoret ditt hvis han finner det.
Han vet at det er viktig for deg og familien.
Hele landsbyen er bygget rundt arven til Home & Hearth gaver.
Hvordan kan han vite hvem faren min er?
- Hvordan vet han hvem jeg er? - Det glapp ut av meg.
- Hvorfor sa du det? - Det var et uhell.
Han hadde fått vite det uansett. Hvem bryr seg om hva folk syns?
Jeg! Jeg ville til Snow Falls for å lære av disse menneskene.
Hva kan du lære av en gjeng bondeknøler?
Du hører ikke til her, og det vet du.
Nei, kanskje ikke.
Men jeg vet jeg ikke hører til hos deg.
Ikke vær dum. Hvor skal du?
- Til Snow Falls. - Hvordan kommer du deg dit?
Jeg tar bussen.
- Hva med Maui? - Dra alene. Du vil elske selskapet.
VELKOMMEN TIL SNOW FALLS
God jul, alle sammen.
Vi skal gi dere en pause til å nyte litt mat og moro...
Og et besøk fra nissen!
Vi kommer tilbake etter det med en veldig spesiell gjest. Takk.
- Vent! Der er jo hovedpersonen selv! - God jul, alle sammen!
Hei, nissen!
STILLE AUKSJON
Jake.
Jeg vet at jeg ikke fortjener hjelpen din...
men jeg har mistet et av julebrevene på vertshuset.
- Har du sett det? - Nei, dessverre.
- Er du sikker? - Ja.
Er forloveden din i bilen? Vil han ikke mingle blant vanlige folk?
Han er nok tilbake i byen nå. Jeg vet ikke og jeg bryr meg ikke.
Nei vel.
Jeg bryr meg faktisk ikke.
Det var et stort steg.
Noen ganger er store steg verdt det. Verdt risikoen.
Jeg vet... Jeg vet ikke hva du vil at jeg skal si.
Du rammet dem inn. Det var en god idé.
Jeg ville ikke dra hit i utgangspunktet. Som i, virkelig ikke.
Jeg ville... stenge den delen av meg som savnet moren min.
Men så møtte jeg alle her. Og jeg møtte deg.
Det fikk meg til å tenke at selv om man aldri glemmer visse ting,
så er det enklere hvis man ikke er alene.
Hvis man er sammen med noen man... Noen man stoler på.
Du kan ikke... Vi har en auksjon gående.
Hvis ikke du har tenkt å by, bør du... Komme deg på veien igjen.
Vel...
Hva er denne verdt?
En gaveekspert sa at den var verdt minst en million dollar.
Solgt.
En gaveekspert?
Samle dere rundt her, alle sammen. Nissen har et spesielt budskap til oss.
Takk, Debbie. Takk til alle som kom i kveld.
Takk til alle som har donert til veldedighetsakusjonen,
for at dere gjør denne julen spesiell for så mange i Snow Falls.
Før vi begynner med festlighetene vil jeg lese opp et veldig spesielt brev.
Det er fra en gammel venn av landsbyen, og han ville at jeg leste det her i kveld.
Det er fra desember i år, og lyder slik.
- "Kjære Zeke." - Onkel Zeke.
"Tiden har kommet for å trekke meg tilbake som sjef for Home & Hearth gaver.
Med din godkjennelse,
vil jeg presentere den perfekte kandidaten til å ta over min rolle.
- Min datter Ellen." - Det er Ellen Langford!
"Jeg sender henne til Snow Falls inkognito slik at hun ikke får spesialbehandling,
men i stedet får førstehånds erfaring
med hjembyen vår og de fantastiske menneskene i den.
Jeg vil at hun skal lære om de tingene som fikk oss på rett spor.
Tradisjon, vennskap...
og kjærlighet.
Det er de viktigste tingene vi noensinne kan gi hverandre.
God jul."
Gratulerer, kjære. Det kunne ikke skje en flottere ung dame.
Var det derfor du holdt deg unna? Så jeg skulle bli kjent med alle?
Og for at de skulle bli kjent med deg uten at meg eller faren din stod i veien.
Jeg dro jo. Hvordan visste du at jeg kom tilbake?
Vi visste det ikke, men vi håpet du ville. Og jeg er glad du gjorde det.
Ingen er gladere enn meg.
- Se! - Da hadde jeg kommet forgjeves.
- Pappa? - Kom hit.
Beklager at jeg ikke leverte julebrevet.
Det er ingenting å beklage for. Først og fremst kunne du ikke gjøre det.
Jeg tok en liten snarvei, og sendte det til Zeke selv.
- Så han visste hva som foregikk. - Hvorfor ringer dere ikke hverandre?
De brevene dokumenterer våre viktigste steg i livet.
- Dette er et veldig viktig steg. - Å levere brevet var ikke prøven.
Den ekte prøven var å vinne hjertene til disse menneskene.
Det klarte du.
Den som kan få meg til å donere et gratis produkt, er helproff.
- Jeg vil vise deg auksjonen, pappa. - Klart.
De er fra de lokale butikkene. Det er unike, vakre gaver.
- Jøss! Gjorde du alt dette? - Ja.
Neste år kan vi kanskje lansere en spesialkolleksjon
med unike gaver fra der det hele begynte.
- Ved navn "Fra Snow Falls med kjærlighet." - En utmerket idé, toppsjef.
La oss snakke om jobb i morgen. Det er julaften.
- Jeg tror noen vil treffe deg. - Unnskyld meg.
Debbie Collins. Det var lenge siden. Er alt bra?
Hei igjen, folkens. Jeg lovte dere en spesiell gjest,
og hun skal synge en sang for oss. Det er vår egne Debbie Collins.
Takk. Dere er så snille, alle sammen.
Jeg har ikke gjort dette på noen år, men det er tross alt jul.
Glade jul Hellige jul
Engler daler ned i skjul
Hit de flyver med paradis grønt...
Unnskyld meg.
Jeg vet at du er den berømte eller beryktede partyarvingen,
men vil du kanskje gi en lokalgutt æren av en juledans?
Det er min ære.
- Er dette den delen hvor vi kysser? - Jeg tror det.
JULEARVEN
Tekst: Monica Mikkelsen/Elisabeth Olsen